(Pahaenteistä ambient-musiikkia. )
(Veitsen teroitusta. )
(Nuorten ilakointia.)
(Pahaenteinen musiikki jatkuu.)
(Veitsen teroitusta.)
(Huuto ja nauru jatkuvat taustalla.)
(Musiikki muuttuu entistäkin painostavammaksi.)
(Musiikki vaimenee.)
(Koulun kello.)
(Jymisevää rap-musiikkia.)
No?
- Ne tulee. -Molemmat? - Jep.
- Sä et nyt kuseta mua? - En kuseta.
(Elias naurahtaa.) Toitsä niitä?
Nää on liian isoja. - Täh?
- Nää on liian isoja! - Sä puhut mun mutsista!
(Atte huokaa.)
- Hetkinen...
- Mitä sä touhuut? - Kato.
Täs on sama ommel.
Kuvittele Ida näihin.
(Hymähtää, moottori käynnistyy.)
(Ruokailuvälineiden kilinää.)
(Ida rykäisee.)
Niin, Ida? - Voinko mä mennä ulos?
(Idan isä:) Minne?
- Norahan on hyvä tyttö.
- Portto se on.
Oletko sä unohtanu jo ihan kaiken?
Koko suku saa hävetä tuota tyttöä.
Ida-Maria, istu.
Mä en oo mikään koira.
(Ruokaväline kilahtaa pöydälle.)
Niin mitä että?
- Mä en oo mikään koira.
- Anna tytön mennä.
Mee vaa.
(Elokuvan syntetisaattoriteema.)
(Koira haukkuu.)
Spägä, jää siihe.
Pidä äidist huoli.
- Miks sul on tää kirves täällä? - Kelasin tehä sun mutsist kauniimman.
Anna tänne se. - Ei siihen noin pieni kirves riitä.
(Naurahtaen: ) Totta.
En tajuu, millä sait ne suostumaan. Jollain rekonstruktiolla?
- Niinpä. Mut hei, molemmat saa mitä haluu.
(Auton hihna vinkuu.)
(Nora: ) Ne tuli. (Koira haukkuu ulkona. )
Oothan sä varma tästä?
- Totta kai.
- Mehän sovittiin tää. Kuulitsä?
Ida, sä et oo käyny missään puoleen vuoteen.
Sä oot ollu ihan näkymätön.
Se, mitä sulle tehtiin, oli törkeetä.
Mut... yhes me ollaan vahvempii. Okei?
Tänä viikonloppuna lähetään nollaa kaikki se paska.
Ida.
Tää on sun uus alku.
(Ida tuhahtaa.) (Nora:) Hei...
(Nora rykäisee. )
Vitsi sä oot kaunis.
Sä tarttet vähän meikkii. - Mut ne oottaa jo.
- No mitä sitte?
(Koira haukkuu, lintu raakkuu.)
(Atte huokaa.)
Mä kuulin, että Noran isä tappo ittensä ton talon kellariin.
Hirttäyty. Kelaa.
- Et sit ala höpöttää mitään tollasii juttui.
Iha oikeesti.
(Tyttöjen ääniä. ) No nii, ne tulee.
(Elias:) Moi. - Moi. -Moi.
- Anna mä jeesaan.
- Moi. Mä voin auttaa. - Aa. Herrasmies.
(Atte:) Ettehän oo kertonu täst kellekään?
(Nora:) Luuletsä, et me oltas täs, jos oltas?
(Liikenteen melua, musiikkia radiosta.)
(Nora:) Eihän tos oo mitään järkee.
(Elias:) Mitä? Niihän se on! - Mitä vaan saa tehä, jos ei jää kiinni?
- Emmä niin sanonu. Ne kaks asiaa pitää erotella.
Muijat, jätkät, rakkaus ja seksi.
- Millä sä saat noista vaan kaks? - No sillä et ne on pareja!
Muutenki jätkil on ihan eri tarpeet ku muijilla. -Oijoi!
Mä en lähtis yhtään tohon suuntaan. - Voinks mä puhuu loppuun?
Pointti on se, et pojat tarvii seksii samalla tavalla ku muijat rakkautta.
Tarpeen määrä on aivan täysin sama. Kohde on vaa eri.
Hitto. Tos on... Tos on melkein pointtii.
- Siks jäbil pitäis olla erilaiset säännöt, mitä tulee parisuhteisiin.
Se on luonnonlakien toteuttamist puhtaimmillaan.
Sä et näytä jotenki vakuuttuneelt. - En.
- Miks? - Miks?
- Nii. -No vaikka ihan vaan siks, et toi on ihan täyttä paskaa
Niinku nainen ei vois olla kokonainen ilman miestä.
Tai haluta seksii samal lailla.
- Eli sä haluutki seksii?
- Etkö sä haluu rakkautta?
(Nora:) Okei, mä vaihan ainaki puolta. Heivataan noi sovinistit.
Onks muut jo siel?
- Osa meni jo aamulla ja loput tulee huomenna.
(Säätiedotus radiossa:) Korkeapaineen selänne...
(Rauhallista musiikkia, radio rätisee.)
(Musiikki muuttuu uhkaavammaksi.)
(Nora ja Ida juttelevat hiljaa, nauraen.)
(Kova pamaus.) (Atte:) Hei!
- Mitä vittuu sä oot menny selittää niille? Hä?
- Millä mä oisin saanu ne tulee? Ei sunkaan karismas kaikkeen riitä.
(Elias huokaa.)
- Vitun jätkä...
(Pahaenteistä elektronista musiikkia.)
(Tarhattujen minkkien ääniä.)
(Raakkumista, musiikki jatkuu.)
(Nora huokaa.)
(Siipien havinaa.)
(Atte huokaa, hyönteisten surinaa.)
(Nora:) Kuunnelkaa. - Mitä?
- Onpa hiljasta.
- Se on täällä.
(Hyönteisten surinaa.)
- Mikä paikka tää on?
- Elias. Sulla oli se kirves. (Elias huokaa ärtyneenä.)
(Hyönteisten surina jatkuu.)
(Lintujen raakkumista, painostavaa musiikkia.)
(Korppi raakkuu.)
(Musiikki jatkuu painostavana.)
(Atte:) Ei mitään kiirettä! - Sen mökin on paree olla hyvä.
(Tuulen huminaa, painostavaa musiikkia. )
(Kaikki ähkivät.)
Voi saatana... (Linnunlaulua. )
(Ähinää.)
(Veden liplatusta, luonnon ääniä. )
(Elias:) Vittu näit teiän laukkui! (Ähisee.)
(Huokaa helpotuksesta.)
(Elias ähkäisee.) (Ida:) Miks me pysähyttiin?
(Lokkeja.)
Tää se on.
(Puoliääneen.) Kallio, telttapaikka, notski...
Sen on oltava tää. - Oltava mikä?
- Mä en sano mitään. (Ida:) Missä se teiän mökki on?
- Ei oo mitään mökkii.
- Sori.
Ööh... Istukaa vaik alas, nii kerron kaiken.
- Siis mitä? - Oottekste kusettanu meitä?
(Nuotion rätinää.)
(Oksat räsähtävät.) Hei, varo! -Tuu vittu ite hakee oksii!
Mä muistan tän.
Jotain nuorii tapettiin, ku ne nukku. Kesällä -60.
- Emmä tiennykää, et sua kiinnostaa. - Ei mua kiinnostakaa. Se luki täs.
- Aa.
- Mut kiinnostais, mikä teit kundei tällasis murhissa jaksaa kiehtoo.
- Ai sen lisäks, että näiden vuosien ja tutkimusten jälkeen
murhaajaa ei oo saatu kii? - Mut mitä se teille kuuluu?
Vai saatteks te tällasist jotai?
- Mikä teit hihhuleita vaivaa? Pitääks kaiken aina liittyy seksiin?
Miten ois iha vaan totuus?
- Ette kai te oikeesti kuvittele, et selvitätte tän?
Leikitte tääl jotai helvetin sherlockeja.
- Rekonstruktio, ei se oo mitään leikkiä. - Mikä?
- Me tultiin tänne testaa yhtä mun teoriaa.
Eikä se onnistu ilman sua ja Noraa.
Ku te satutte olee just oikeen kokosii ja varmaan painosiiki.
- Te saatte kyl kokeilla näit ihan keskenänne.
Mitä sä teet? - Kiristä.
(Elias ähkäisee. )
- Vittu mitä tuhlausta.
Mitä me nyt tehään? - Paljo kello on?
- Puol kasi. Kui?
- Okei. Se riittää. - Riittää mihin?
- Tossa. - Mistä sä tota sait?
- Pidä huoli, et tytöt polttaa tarpeeks. Sun ei niin tartte. Okei? -Joo joo.
(Kähisee innoissaan.) Nyt alkaa bileet.
(Nora:) No vittu vihdoin!
(Elias:) Ida. - Ei se ota. -No ottaa.
(Ida:) Atte, onks jo valmista?
- Joo, ihan just! - Ei se ota, ku se on tylsä.
- Vittu!
- Älä nyt hei! Sä lupasit lähtee mun kaa uimaan!
- Valmista. Voitas alottaa se rekonstruktio.
- No ei vitus. - Mä lähen sun kaa uimaan.
Jos sä pyydät kauniisti. - Oikeesti, nyt hommiin.
- Lähetsä mun kaa uimaan? - Meil ei oo täs montaa tuntii aikaa.
- Mä tuun sun kaa uimaan.
- Ei ku voitasko alottaa? - No ei kyl aloteta mitään.
- Mee Atte nukkuu. - Se vesi on vitun kylmää.
(Tanssimusiikkia.) (Nora:) Vuhuu!
Ida, voitko auttaa, nii päästäs alottaa?
(Hytisee.) Ei vittu tää on kylmää!
(Nora nauraa, Elias huutaa.)
(Hytisee.) Pois, pois!
- Ihan oikeesti! - Joo joo. Ihan oikeesti, Atte, joo!
(Nora nauraa.)
(Nuotion rätinää.)
Hitto nää haisee.
- Ne onki viiskyt vuotta vanhoja. - Ja nehän ne haisee.
- Mitä sä luulet, et oikeesti sit tapahtu?
Sul oli joku teoria, et miks meiät piti raahata tänne. -No...
Toisin ku yleisesti ajatellaan, nii...
...mä luulen, et tääl oli joku ulkopuolinen.
Joku, jolla oli tarvittavat taidot tollaseen.
Ei oo helppoo yllättää yhtä saati sitte neljää ihmistä.
Ja voittaa niitä sillon, ku ne taistelee hengestään.
(Synkkää jousimusiikkia. )
Ehkä se on seurannu niitä koko päivän. Kuunnellu, ku ne pitää hauskaa.
Ja päättäny lopettaa sen.
Se on tienny just, mitä se tekee.
(Nuorten ilakointia.)
Se on malttanu oottaa just oikeeta hetkee.
Ja hyökänny.
Se on tuntenu nää metsät niin ku omat taskunsa.
- Se on niin ku joku erätyyppi tai metsästäjä?
- Nii mä luulen.
Sitä me tultiin tänne selvittää. Ehkä se on tääl vieläki.
- No just.
- Jos se teki ne nuorena, se voi olla vielä elossa.
- Kiitti vaa. Sinne meni yöunet.
- Aatelkaa, jos se kattois meitä nyt. - Älä viitti!
Oikeesti. -Näkis ton meiän vanhan teltan ja meidät täs nuotiolla.
Mitäköhän se miettis? (Elias:) Ei kiinnosta. Ei jaksa nyt.
Mä meen nukkuu.
Hyvää yötä.
- Mä tuun kans.
- Nora, ei sun oo pakko. - Se ei varmaan kuulu sulle.
(Veden liplatusta, tuulen huminaa.)
(Elias, nauraen:) Lopeta. (Nora:) Hei!
Mitä sä tarkotit sillä?
Et meil hihhuleilla kaikki aina vaan liittyy seksiin?
- En mä tiiä... Mä vaan hölötin.
Mut siis, eihän mulla oo mitään oikeutta tuomita. Tai siis...
- Eiku sä oot oikees. Tai siltä se on ainaki alkanu tuntuu.
Himassa, tiätsä?
- Se oli kyl tosi kurja juttu. Sulle.
Ne... kuvat.
Vaikee kuvitella omalle kohalle.
Mut kuka mua nyt haluiskaan sillai salaa kuvata?
(Surumielistä musiikkia.)
Mut hyvin sä oot selvinny siitä. - Ai selvinny?
Mä en oo pystyny käymään enää missään sen jälkeen.
- Oothan sä täällä.
- Niin, ku te kusetitte.
Voiskohan tonne jo mennä? (Atte rykäisee.)
- Mä sammutan vaan tän.
(Nuotio sihahtaa.)
(Uhkaavaa musiikkia.)
Mä luulin, et sä sanoit, et tääl ei oo ketään muuta.
Ihan ku tuol ois käyny joku valo. - Tuolla?
Ei täällä kyl ketään oo.
Mennääks? - Joo. Mä käyn viel pesulla.
(Tuulen huminaa, aavemaista musiikkia.)
(Ida hyräilee.)
(Jatkaa hyräilyä.)
(Musiikki voimistuu.)
(Säpsähtää.)
Idiootti!
- Sori. Mä olin hakemas vaa vettä.
Sä et pidä musta.
- Et kai sä oikeesti kuvittele, et mä oon tääl sun takia?
(Askelia, teltta avataan.)
Kaikki hyvin? - Joo.
(Atte:) Ida? Ida?
Näitsä Eliasta?
- En.
(Luonnon ääniä.)
(Hengittävät syvään unissaan.)
(Maiskutusta.)
(Kevyttä kuorsausta. )
(Vaimeita askelten ääniä.)
Nora! Nora!
- Mitä? - Hys!
- No mitä sä ny? - Hys!
Kuuntele.
(Askelten ääniä.)
- Elias! Elias!
- Hä? Mitä sä ny? - Hys!
- Tuol on joku. - No eihän oo.
(Risahduksia ulkoa.)
- Mihin sä meet? - Mä meen kattoo.
- Etkä mee! - Ottakaa iisisti. Mä tuun ihan just.
(Aavemaista musiikkia.)
(Musiikki jatkuu.)
(Atte:) Elias?
- Elias! - Se pelleilee.
Elias!
(Karjaisu.)
Mä oon niin pettyny teihin. Varsinki suhun, Atte.
(Ida:) Tosi hauskaa.
(Elias nauraa.)
Mihin sä meet? - Pitää päästä pissalle. Kiitti vaa.
- Sori. Oli pakko.
Hei! Haluutsä et mä lähen sun mukaan?
Niinku turvaks. - Ai ton äskösen jälkeen?
(Tuhahtaa epäuskoisena.) Juu ei.
(Aavemaista musiikkia.)
Nora!
(Atte:) Se ei tajuu eitä. Elias. (Elias:) Nora!
- Onks kundii, joka tajuis?
- Mä haluun kertoo sulle jotain.
- Mitä?
- Mä...
Se liittyy niihin... kuviin.
(Surumielistä musiikkia.)
- Mitä niistä?
- Mä en tiiä mitään varmaa...
- Tiiätsä kuka ne otti?
Atte? - Se ei oo nii yksinkertasta.
- Kuka ne otti?
Atte?
Sun on pakko kertoo.
(Atte huudahtaa.)
(Atte:) Ai... Mitä helvettiä?
(Puuskuttaa.)
(Atte:) Onnistuitte.
Elias?
(Pahaenteistä musiikkia.)
(Huokaa.)
(Hengittää raskaasti.)
Atte? (Musiikki jatkuu.)
Atte, ei oo hauskaa.
- Ne yrittää taas säikytellä. Raahas jonku oksan tuolta metästä.
(Kuiskaa: ) Säikytetään ne takas.
- Ei. -Tuu, tuu. - Ei. En mä jaksa tollasia.
- Esitetään kuollutta. - Mä en tykkää tollasest yhtään.
(Musiikki voimistuu.) Atte?
(Atte korisee. ) (Ida: ) Lopeta toi!
Lopeta! (Atte jatkaa korinaa.)
(Veitsen ääni, Ida kiljuu.)
Ida?
(Pöllön huhuilua.)
Ei oo hauskaa.
Elias?
(Aavemaista musiikkia.)
(Hengittää katkonaisesti.)
(Ida: ) Nora! - Ida!
(Musiikki muuttuu intensiivisemmäksi.)
(Nora ähisee hädissään.)
Ida!
(Hätäistä huohotusta.)
(Nora kiljuu.) - Rauhotu nyt!
Se oon mä. Se oon mä. Ne vaa pelleilee.
Kostaa tost äskeisest.
(Ida:) Apua!
(Itkien:) Apua!
Nora!
- Mitä vittuu tääl on tapahtunu?
(Atte korisee.)
- Emmä tiiä. Sillä oli veitsi. - Kellä sillä?
- Atte oli oikees. Se oli se! - Ida, mitä vittua?
- Mikä vitun se? - Pitää tehä paarit!
- Mistä vitusta sä puhut? - Se oli se.
- Mikä se? - Tuu vittu auttaa!
(Korinaa.)
Tulkaa auttaa!
- Mitä vittua me nyt tehään?
(Itkien:) - Mä oon niin pahoillani.
(Atte jatkaa korinaa.)
Nora!
(Ida:) Atte, älä luovuta.
(Elias:) Atte. Ei me jätetä sua.
- Vittu se tulee takas! Menkää! Menkää, vittu!
(Tuskissaan:) Menkää!
(Intensiivistä musiikkia, Atte ääntelee tuskissaan.)
(Kuolonkorinaa.)
(Musiikki vaimenee.)
(Nopeatempoista musiikkia.)
(Raskasta hengitystä.)
Vittu! Ei ois pitäny jättää Attee. Mun ois pitäny jäädä.
- Ei me osata ajaa!
- Hys! Kuuletteks te?
(Kalahduksia metsästä.)
(Musiikki muuttuu intensiivisemmäksi.)
(Tuuli humisee puissa.)
(Hengästynyttä huohotusta.)
Ai saatana!
(Nora huutaa tuskissaan.)
- Mitä kävi? - Älä koske! Älä koske!
- Pystytsä kävelee? Hei, me kannetaan sut.
Mennään.
(Vaivalloista ähkimistä. )
(Nora:) Ai... Ei täst tuu yhtään mitään.
(Nora huutaa.) - Yritetään viel. Kyl me jaksetaan.
- Pidä vaa kii.
(Nora huutaa tuskissaan.) Ei. Ette te pysty.
- Nora, me kannetaan sut. - Ei, ku te lähette hakee apuu.
- Ootsä varma?
Okei. Ota toi.
- Menkää!
Menkää! Ettekä jää mihinkään kuppaamaan.
(Musiikki muuttuu painostavammaksi.)
(Intensiivistä perkussiomusiikkia.)
(Elias:) Oota! Oota, Ida!
- Tännepäin!
(Elias voihkaisee, raskasta hengitystä.)
(Elias:) Ei vittu!
- Me ollaan taas tässä!
Mä olin ihan varma! Me ollaan eksytty! - Oo hiljempaa!
- Voi vittu! - Pidä turpas kiinni!
Mä hoidan tän.
Me löydetään autolle.
Ei nyt aleta sekoilee, jooko? - Okei, okei.
(Hengittää katkonaisesti.)
(Linnun viserrystä. )
(Huokaa peloissaan.)
(Rasahdus. )
(Uhkaavaa musiikkia.)
(Raskasta hengitystä.)
Atte on jo varmaan kuollu.
- Älä sano noin. - Sori.
(Elias:) Ei me tunnettu nii hyvin. - Ai.
Mä luulin, et te ootte tyyliin parhait kavereit.
- No jos silt kysytään.
Olihan se nyt iha vitun ärsyttävä.
Mut sähän viihdyit sen kaa. - Miten nii?
- Tuol te olitte notskil koko illan. - Mitä sitte?
- Ei mitään. Saahan sitä puhuu.
(Kiivaasti:) Miks sä tulit tänne? - Täh?
Mulla on mun omat syyni. - Ei oo hirveen vaikee arvata sun syitäs.
- Ei me tehty mitään. - Häh?
- Jos sä luulet, et mä ja Nora... - Mulle on ihan sama.
- Ida!
Ida!
Ida, venaa!
Ida! Ida!
(Ärtyneenä:) - Mitä? Mitä?
- Mä valehtelin. - Mistä?
- Siit miks mä tulin tänne.
Mä halusin puhuu sun kaa. Rauhassa. Ilman Noraa, ilman ketään.
- Mistä?
- Niist sun kuvista.
- Mitä niistä? - Ootsä ite nähny niitä?
- Haista vittu.
- Ei oo mitään kuvia!
- Mitä?
- Mäki yritin ettii niitä. Ja jos joku, nii mä oisin ne saanu.
Sit Atte sen tajus. Ei ollu mitään nakukuvia!
Ku se huhu lähti koulus liikkeelle, totta kai kaikki oli nähny ne.
Mut se oli paskaa!
Joku kusettaa sua. Joku haluu sulle pahaa, tajuutsä?
- Kaikki on nähny ne.
- Ida.
Ida.
- Mitä? - Miks mä kusettaisin?
- Sä oot kundi.
- Okei. Mieti nyt iteki. Sä sammut bileis,
joku kuvaa sua, riisuu sut ja jakaa ne kaikille?
- Nii?
- Kai sä oisit joskus nähny ne kuvat. Kytät, sun perhe, ihan vittu kuka vaa!
- Nora näki ne.
- Niinpä!
Miks mulla on silti semmonen fiilis, et pitäis pyytää sulta anteeksantoo?
- Ei tartte.
Luulitsä oikeesti, et me uskottiin teitä?
Et me tultiin tänne jonneki helvetin mökkibileisii?
Ehkä kannattais kehuskella hiljempaa.
(Tiivistunnelmaista musiikkia.)
Ida, mä en tiedä, mitä sä kelaat.
Mä oon tääl oikeesti ainoastaan ja vaan sun takia.
Ja mä lupaan, et heti ku me päästään täältä, mä korjaan kaiken.
- Liian myöhästä.
- Älä sano noin. Sä et tiedä.
- Mitä mä en tiedä?
- Tää sydän. Tää sykkii vaan sul...
(Veitsi kääntyy haavassa.)
(Hengitys värisee.)
(Aavemaista korkeaa musiikkia.)
(Veitseniskuja, voimakasta perkussiomusiikkia.)
(Huokaa.)
Ei hätää, muru. Se on tehty.
Paitsi et meil on kiire. Ollaan jo myöhäs aikataulusta.
(Intensiivistä syntetisaattorimusiikkia.)
(Nora:) Kellot.
Kolme, kaks, yks.
Saitsä sen?
Ida, saitsä sen? -Sori. (Kello piippaa.)
- Sit puvut.
(Musiikki voimistuu.)
(Hengästynyttä ähinää. )
(Ponnistelevat.)
(Nora naurahtaen:) Seuraaval kerral palotellaan.
(Ähinää, ketjujen kilinää.)
(Aavemaista musiikkia.)
Tehty. - Vasta sit, ku me herätään meiltä.
Kolme tuntii 26 minuuttii aamiaiseen.
Leiri tyhjäks, me kaupunkiin, auto lampeen.
Sit me ollaan vapaita. - Ehitäänhän me?
- Me ehitään kyl. - Kiitti. Sä oot sit ajatellu kaikkee.
- Seuraavasta tuleeki vähän kinkkisempää.
- Sä oot hyvä ajaa. Muistat vaa kytkimen.
Mitä? - Vittu!
- Mitä?
- Avaimet.
Autonavaimet on Eliaksella.
Sä pystyt siihe!
Anna mennä vaa!
(Ida hengittää hätäisesti.)
(Hytisee.)
(Hengähtää.)
(Nora:) Se on siinä! Se on siinä!
Sukella!
(Ida hengittää hätäisesti.)
(Pidättää vaivoin hengitystään.)
Saitsä ne? - Mä en pysty!
- Älä sano noin. Sä oot koulun uimamestari!
- Mä tuun takas rantaan. - Et tuu! Mä en päästä sua.
- Mä en nää mitään! -Tajuutsä, jos ne löytää auton, ne löytää meiät!
Se on ainoo linkki. Sit ne voittaa.
Kaks-kakskyt aamiaiseen!
(Ida yskii.)
Pliis, mä pyydän! Sä pystyt siihen!
Oikeesti, sä pystyt siihen!
(Hytisee.)
(Tiivistunnelmaista musiikkia.)
(Yrittää pidätellä hengitystään.)
(Musiikki voimistuu.)
(Oksa rasahtaa, uhkaavaa musiikkia.)
(Musiikki voimistuu.)
(Ida vetää henkeä.) Ida! Saitsä ne? Sä sait ne!
(Kiljuu ilosta. ) Jes!
(Kiljuu innoissaan.)
(Rauhallista ambient-musiikkia.)
(Hengitys värisee.)
(Huokaa, niiskuttaa.)
(Askelia, auton ovi aukeaa. )
Hei...
Nyt helvettiin täältä.
(Auto kiihdyttää voimakkaasti.)
(Rauhallinen musiikki jatkuu.)
(Soratie.)
Nora... - Hm?
Kyl me ehitään.
Aurinko ei nouse viel pariin tuntiin.
- Emmä sitä.
Elias vaa sano jotain.
- Varmasti sano.
Eipä sano enää.
(Hymähtää.)
No? Mitä se sano?
- Varmaan ihan paskaa vaa. - Sai sut kuitenki miettimään.
Anna tulla vaa.
- No se väitti, et...
Ettei ois ollu mitään kuvii. (Nora tuhahtaa.) -Just.
Ja sä uskoit? - En tietenkään.
Jäi vaa vaivaa.
- Mä näin ne.
Ja ne oli hirveitä.
En kai mä muuten ois täs nyt. Auttamas mun parasta ystävää.
- Sori. Niin paljo vaa tapahtunu.
- Mä ymmärrän. Ei se haittaa. Hei, niin on mulleki.
Mut nyt sä oot vapaa.
Ja nii mäki.
- Mitä niis sit oli?
- Niis kuvis? -Mm.
- Mähän oon kertonu joku miljoona kertaa. - Niin mut silleen tarkalleen.
- Eiks me oo puhuttu tästä?
Se on parempi, et sä et tiedä.
Mä vannon, et sä et kestäis sitä.
(Huokaa.)
Hei, älä ny.
Jätkät sai, mitä ne ansaitsi.
Ja me voidaan olla niinku ennenki. Kahestaan. Eiks ni?
- Paitsi et me ei voida nähä enää. - Täh?
Ootsä tosissas?
- Mieti nyt. Mikään muu ei enää yhistä meit noihin.
- Ei vittu... Sä oot kyl todella vitun pent...
Nythän meil on kaikki syy olla ystävii. Vielä enemmän.
- Mut... mehän ei olla vaa ystävii.
Tai sä et oo. - Mitä sä sanoit?
- Sori.
- Parempi pyytääki.
(Synkkää ambient-musiikkia.)
Vittu sä oot kiittämätön!
Kuka halus jätkät hengiltä? Sinä vai minä?
Sinä! Ja kuka vittu ikimaailmas ois suostunu auttaa sua, jos en minä?
Mieti vittu sitä!
Oon tehny vitun paljon sun puolesta, etkä sä vittu tajuu sitä!
Saatana!
Sun vanhemmat on ihan vitun oikeessa! Sä oot niin vitun hyödytön!
(Huokaa niiskuttaen.)
Anteeks.
(Ida nyyhkyttäen:) Jos... Jos sä oikeesti rakastat mua, niin sä kerrot.
Oliks mitään kuvii, vai keksitsä vaa kaiken?
(Huokaa syvään. )
(Syntetisaattorimusiikkia.)
Luuletsä et oli helppoo kuunnella, miten sä hehkutat Eliasta?
Mä tiesin, että mä menettäisin sut sille.
Koska mistään muusta sä et enää puhunu.
(Kaikuen:) Mä tiesin, et mä menettäisin sut pian.
(Musiikki jatkuu.)
(Kaapin ovi pamahtaa.)
(Poika huudahtaa.)
Ja sillon mä sen keksin...
Miten mä saisin sut irti Eliaksesta.
(Kaikuen:) Miten mä saisin sut irti siitä.
(Syntetisaattoriteema voimistuu. )
Mä tiesin, et mä menettäisin sut pian.
(Kaikuen:) Mä tiesin, et mä menettäisin sut.
Ihan oikeesti.
Miten vähän siihen riitti.
Tarvittii vaa pari paukkuu.
Ja yks pieni, ruma huh...
(Musiikki vaimenee, ovi pamahtaa. )
(Ida nyyhkyttää.)
(Musiikki jatkuu. ) Yhtäkkii kaikki puhu sun nakukuvista.
Oli muka nähny ne.
(Kaikuen: ) Oli muka nähny ne kuvat.
Oli muka nähny ne.
Kuvat, joita ei ees ollu.
Enää tarvittiin syyllinen.
Ja siitä hetkestä...
...sä olit taas mun.
(Puheensorinaa. )
Mut ihmiset on hirveitä.
(Naurua. )
Ja sit sä sen sanoit. Kolme kauneinta sanaa.
Niiden pitäis kuolla.
- Tarvittiin vain sopiva tilaisuus.
(Musiikin tempo nousee.)
(Kaikuen:) Tarvittiin vain sopiva tilaisuus.
(Veitsi metallia vasten. )
Ja parast kaikes oli se, et ne luuli pelaavansa meitä.
(Musiikki loppuu. )
- Mä uskoin suhun. - Se onki aina ollu sun suurin heikkous.
- Sit ku me päästään kotiin täält, mä tuun kertoo kaiken.
- Mä pelkäsinki, et sä sanosit noin.
(Ida nyyhkyttää. )
Älä nyt pillitä. Ansaitsit ton.
(Voimistuvaa, pahaenteistä musiikkia.)
(Ida karjaisee.) (Nora:) Irti!
(Ida: ) Mä tapan sut! (Kamppailun ääniä. )
(Kamppailun äänet jatkuvat.)
(Nora:) Vittu varo!
(Pauhaavaa musiikkia.)
(Huutoa.)
(Nora:) Älä koske!
(Nora:) Ei!
(Auton moottori hurisee.)
Ida? Ida!
Hei, Ida. Ida, herää.
Ida.
Ida, ootsä kunnossa? Hei!
(Uhkaavaa musiikkia. )
(Auton moottori.)
(Nora säpsähtää.)
(Musiikki muuttuu pahaenteisemmäksi. )
(Puoliksi kuiskaten:) Ida. Ida, kuuletsä?
Herää!
Ida, herää! Ida!
(Hengittää raskaasti.)
(Koputtaa ikkunaan.)
(Musiikki voimistuu.)
(Voimakasta koputusta.)
(Mies:) Kaikki kunnossa?
- Voitsä laittaa ton pois?
- Teillä kävi tuuri.
- Ida! Ida, herätys. Ida!
(Vetokoukun kolinaa.)
Herää! (Ida ynisee.)
Näitsä ton? (Vinssi kolisee. )
- Mitä sä teet? - Se näki meiät. Ja se näki auton.
Ei vittu!
(Kelaa vinssiä.)
Tehään samoin ku viimeks. Sä harhautat, ja mä lyön takaa.
- Ei!
Mä en haluu enää.
(Vinssin räminää.)
- Anna sun veitsi. Mä oon pakannu omani. - Mikä veitsi?
- Mut... Millä sä tapoit Aten? - Häh?
Sä tapoit sen.
- En.
(Vinssi ulvoo, kolisee.)
(Moottori käynnistyy, antaa kaasua.)
Voi vittu.
(Nopeatempoista, intensiivistä musiikkia.)
(Vinssi natisee.)
Vittu!
(Ähkäisee.)
(Ponnistelee.)
(Huudahtavat.)
(Nora:) Hypätään!
(Ähkäisee.)
(Ähinää. )
(Puuskuttaa.)
(Huudahtavat.)
Nora! Ootsä kunnos? - Joo.
- Ei tää aukee!
- Taakse! Mennään taakse!
Mee, mee, mee!
(Musiikki jatkuu.)
Ida, hyppää! Hyppää!
(Kiljahtavat.)
(Auto natisee.)
(Rauhallista ambient-musiikkia.)
(Musiikki jatkuu. )
(Natinaa.)
(Ida yskii.)
(Vaikeroi.)
(Toisen auton moottori.)
(Auto lähestyy.)
(Käsijarru.)
(Hengittää hätäisesti.)
(Painostavaa musiikkia.)
Nora! Nora!
Se tulee!
Nora! Herää! (Nora ynisee.)
Se tulee!
(Hädissään:) Nyt mennään!
(Luu rusahtaa, Ida huutaa.)
Ei saatana. Pystytsä liikkuu?
- En. - Et yhtään?
- Mee.
(Ida ääntelee tuskissaan.) - En mee. Mä en jätä sua.
- Mee. (Nora itkien:) En.
- Sun on pakko selvitä.
(Hätäistä ääntelyä.)
(Nora huohottaa itkien.)
(Pahaenteistä, matalaa musiikkia.)
(Koira murisee.)
(Mies hyssyttelee.)
(Huutaa hädissään.)
(Koira ärisee.)
(Ida:) Nora! Juokse!
(Hätäistä huohotusta.)
(Ida:) Juokse!
(Koira haukkuu.)
(Nora kiljuu.)
(Musiikki paisuu uhkaavammaksi, Nora huutaa.)
(Koira ärisee, Nora huutaa. Ääni säröytyy.)
(Kiljuvat.)
(Ääni kaikuu, vaimenee.)
(Matalaa jyrinää.)
(Melankolista jousimusiikkia.)
(Hengittää katkonaisesti.)
(Moottorin ääni taustalla.)
(Musiikki jatkuu.)
(Moottorin ääni voimakkaampana, natinaa.)
(Lintujen ääntä.)
(Korppi raakkuu.)
(Musiikki vaimenee, veden liplatusta.)
(Nuotion rätinää.)
(Vesi sihahtaa, veitsen teroitusta.)
(Koira murisee, mies hyssyttelee.)
(Pelokasta ääntelyä.)
(Veitsen teroitus jatkuu taustalla.)
(Koira murahtaa.)
(Kokeilee terää.)
(Tytöt ynähtelevät.)
(Hätäistä hengitystä.)
(Voimakasta, painostavaa musiikkia.)
(Mies huokaa.)
(Nora nyyhkii.)
(Katkonaista, hätäistä hengitystä. Mies hyssyttelee.)
(Ida yrittää huutaa.)
(Yrittää huutaa.)
(Ynisee.)
(Mies hyssyttelee.)
(Hätäinen yninä jatkuu.)
(Raskasta hengitystä.)
(Musiikki muuttuu painostavammaksi. )
(Yrittää huutaa.)
(Melankolista musiikkia.)
(Hätäistä hengitystä.)
(Huutavat, puukotuksen ääniä.)
(Huutoa, itkua.)
(Huuto vaimenee.)
(Vaimeaa musiikkia. )
(Musiikki loppuu.)
(Veden liplatusta.)
(Rauhallista ambient-musiikkia.)
(Kertoja, mies:) Kukaan ei uskonu sitä.
Totta kai aluks poliisi tutki Bodomin. Jäljitti jotain jättiläistä koirineen.
Mut eihän ne ikinä löytäny mitään.
Ja miks olis?
Kaikkihan ties, ettei ollu mitään jättiläistä.
Oli vaa yks sekopää tyttö.
(Kiljuu.)
(Lintujen ääntä.)
Ei se pystyny myöntää itelleenkään, mitä se oli tehny.
Ja se kai sen lopulta rikkoki.
(Lokkeja. )
Täs se on.
(Pahaenteistä musiikkia. )
(Tuuli humisee puissa.)
(Musiikki muuttuu painostavammaksi. )
(Vaimenee.)
(Elokuvan syntetisaattoriteema.)
.:: RAPiDCOWS - www.hounddawgs.org ::.
Tekstit: Samuli Kauppila Saga Vera Oy, Oulu